Компанія «Ван Ворден»
презентує фільм
Томаша Конецького, Томаша Мадейського, Анджея Сарамоновича та їхніх друзів
Костек – Мартін Доброцинський
Луна – Маґдалена Бочарська
Дійсно, ми повторюємо жінкам: «Твоє тіло – це поле бою»
Клара Роєк, ректор феміністичної академії
«Вільна полька». Передача «Вектор правди»
...і повторюватимемо це, доки не стане ясно, що...
Не знаю, де зараз дістати ці гроші! Як-не-як, ти в нас бухгалтер.
Клара – Іза Куна
Ще раз тобі повторюю, про закриття навчального центру немає й мови.
...і зразком її становища в цілому.
Константи Хмурський, син Антонія...
– ...І Марії. – І Марії.
Тереза / Марія – Данута Стенка
Мене звуть Ґебауер. Доктор Ґебауер.
Радий повідомити, що ви успішно склали всі тести.
Проф. Кацувна – Кшиштоф Ґлобіш
– Тобто я... – Так.
Вашу кандидатуру затверджено.
Ви кажете... і тут я дозволю собі цитату,
що «садизм – є частиною чоловічих прагнень
заподіювати іншим біль».
Отець Леон – Броніслав Вроцлавський
Отже, очевидний висновок, що ви просто не поважаєте чоловіків!
Поважаю. І не треба вкладати до моїх вуст те, чого я не казала!
– Звичайно ні, якщо ви стверджуєте... – Ми стверджуємо, що...
час приписування нам чужих слів минув назавжди, пане ведучий!
Норберт Плесіца – Томаш Кароляк
Як це, про дівочість?
Зрозумій, що я можу зробити? Вказівка зверху.
А наша умова? Ти ж мав зробити програму про мою акцію!
У мене тебе вже забагато, Клара. А мусить бути якийсь плюралізм.
Зрозуміло. Усі ми знаємо, що ти прихильник плюралізму,
крім, мабуть, твоєї дружини. Може, розповісти їй?
Кася – Маґдалена Ружчка
– Ти не зробиш їй цього! – Твоя жінка мене мало обходить!
– Ти цього не зробиш Луні! – Хочеш, закладемося?
Гаразд, я тобі сьогодні ще зателефоную. Бувай.
Сталося щось?
– Ні, а що? – Я чула твій підвищений голос...
Дрібниці...
Інґа Ваврас – Марія Северин
Ти виглядаєш...
– ...Як богиня. ­ Але ж ти невіруюча.
В тебе я вірю.
Я в тебе теж.
Ліки, яке ми будемо тестувати, абсолютно безпечні.
Д-р Ґебауер – Даніель Ольбрихський
– Без жодних побічних наслідків? – Ви вже питали про це.
– А цей костюм? – З гігієнічних міркувань.
То що?
Отець Каєтан – Рафал Рутковський
А... і запам’ятовуйте, будь ласка, все, що буде здаватися вам...
...ну, що вам здасться гідним запам’ятовування.
Великий Боже, Господи наш,
Великий Боже, Господи наш!
Сценарій Анджея Сарамоновіча
Не псуй собі репутацію! Така чудовна музика!
Лайно. Повне безглузде лайно.
– Ти ображаєш Бога! – Я?
Отже ти є мій пастир на гірських пасовищах.
Композитор – Войцех Леманський
Отже ти є мій пастир на гірських пасовищах.
Аранжування – Анна Сербенська-Маларовська
Отже ти є мій пастир на гірських пасовищах.
Що мене направляє, щоб бісівські торжища
мою душу звільнили – Ти для неї криниця.
І вона мчить до тебе, мовби Роберт Кубіца [гонщик «Формули-1»]...
Ти є...
Аплодуй!
– Поздоровлення! – Дякую.
Насолода для душі, насолода, насолода!
Від імені редакції «Біби», репрезентувати яку мені
випала честь, хочу побажати...
Хай Господь воздасть вам, святий отче, пане редакторе!
Поздоровляю з успіхом ораторії. А чи слова теж ваші?
Мій татусь...
– Теж на сьомому небі. – Так-так, авжеж.
Це найкраща річ, яку я бачив у своєму житті.
Сьогоднішня урочистість доводить,
що жіноцтво є питанням вільного вибору.
Проф. Кацувна, яка після успішної багаторічної міжнародної кар’єри
Сценографія – Катажина Філімонюк
повернулася до Польщі
Оформлення інтер’єрів – Аліція Олак
і як ніхто інший може продемонструвати силу гасла
«Я жінка, бо хочу, бо це того варте!»
Костюми – Дорота Рокуепло
Привітаймо ж гарячими оплесками
лавреатку титулу «Полька року» проф. Ришарду Кацувну!
Характеризація – Моніка Калета
Це для мене велика...
– ...велика честь! – Браво!
Ти де? Я ж тебе всюди шукаю. Коли ти зникаєш, я вмираю від ревнощів.
Цю акцію з пам’ятником винайшла я!
І це я повинна виступати з промовою!
Монтаж – Ярослав Бажан
Знаю, сонечко, але ти замало з нами. А Кацувна – це ікона.
Вона міжнародний авторитет.
Авторитетка.
Я б для тебе все зробила! А ти вважаєш мене порожньою лялькою.
Чому...
Що ти кажеш? Адже ти знаєш, що я дуже тебе кохаю...
– Що... – Привіт, Клара.
Привіт, Луно.
Звукорежисер – Вєслав Зник
Я хочу додому.
Константи, ми з тіткою хочемо з тобою поважно порозмовляти.
Ні. Я не напишу другої частини ораторії. Взагалі нічого не напишу.
Копродюсер – Павел Вахник
– Ні! Досить мені складати музику! – Тереза! Він мене до труни зажене!
Ну, Леон, заспокойся. Не нервуй.
Костусь, нам дійсно потрібно порозмовляти. Це надзвичайно важливо!
Для цілої нашої родини!
Продюсер – Вєслав Лисаковський
Ну от, нарешті пробився до зірки концерту.
Пане Костеку, кілька слів
про враження в цілому. Ну і, перш за все, коли буде друга частина ораторії?
У мене таксі.
– Що-що? – Мушу бігти.
Митець...
А, Норберт!
Виконавчий продюсер – Івона Огоновська-Конецька
Ти пам’ятаєш про моїх незайманих дівчат?
– Пам’ятаю, але, мабуть, не вийде. – Бо...
– Бо керівництво дорікає – святого отця у нас забагато.
Норберте!
Ну, святий отче, адже ви знаєте, що я для вас – усе що можна.
– Ми тепер тут мешкаємо? – Я тільки залишу матеріали!
Оператор – Томаш Мадейський
Копни його під сідницю від мене.
Тільки б чимдалі звідси.
Продюсер – Анджей Сарамонович
Побічні наслідки...
Привіт!
Що тут робить ця лесбійка?
Я бачу, ти на боці обскурантів? Кепсько...
– Що у Луни? – Для тебе – нічого!
Завтра вранці, пам’ятаєш? Дивись-но, не запізнися.
Режисер – Томаш Конецький
ІДЕАЛЬНИЙ ХЛОПЕЦЬ ДЛЯ МОЄЇ ДІВЧИНИ
НАСТУПНОГО ДНЯ
Вільна полька! Вільна полька!
[Феміністські гасла і плакати]
Отже, поставимо вголос таке питання.
– Хіба Пілсудський був відлюдником? – Ні!
Хіба волю до життя, сили для діяльності,
віру в своє призначення він завдячував тільки собі самому?
Ні!
Отже, чому тоді він стоїть тут сам-один як палець?
Ось я, Господи, бо Ти закликав мене! Ось я, Господи, бо Ти закликав мене!
Чи ти хочеш до кінця свого життя перебувати у цноті в ім’я Бога?
Хочу!
Чи хочеш бути освяченою нареченою Господа нашого Ісуса Христа?
Хочу!
У сьогоднішній урочистості є щось від атмосфери заручин,
тільки обранець – невидимий.
Ти був на могилі батька?
Ні, мамо. Я не встиг.
– Ти поганий син. – Не кажи так!
Я приніс тобі апельсини.
Леонарда Левандовська допомагала ватажкові зносити тягар заслання!
А коли перестала бути потрібна, він зрадив їй, і описав це в листі.
Вона скінчила життя самогубством.
Марія Юшкевич!
Мусила 14 років терпіти присутність коханки чоловіка,
від якої Юзеф Пілсудський мав двох дітей.
А коли померла, він навіть не поїхав на її похорон.
Цих кільканадцять скромних дівчат, які присвятили свою цноту Богу
і зараз вирушають до Ченстохови, – справжня надія нашої батьківщини,
морально і духовно спустошеної ліберальним гедонізмом.
Наше паломництво – це не дивацтво,
але визначення справжніх євангельських вартостей.
Треба щоб невинність з висоти їхніх ходуль випромінювала на всю Польщу.
Ким був би Юзеф Пілсудський без цих жінок?
Без їхнього кохання, відданості, ніжності і турботи?
Як виглядала б без них Польща?
Як багато ще безіменних жінок,
які присвятили своє життя тому, щоб їхні чоловіки могли
з самолюбством егоїстичних самців споруджувати собі монументи?
Скільки багато їх не було б, ми про них не забудемо!
– Вільна полька! – Завжди діва!
Євгенія Левицька
була з Пілсудським шість років!
«Вектор правди». Ришарда Кацувна
Через кілька місяців після повернення з Мадейри,
де вони були разом, її було знайдено отруєною...
Я не думала, що ще його побачу.
Треба щось з цим зробити.
Банкрутство?! Ти ж казала, що все чудово!
Куди там! Ми на дні.
Дно... трясовина, в якій ми грузнемо з каменем на шиї!
А всі ці успіхи? Феміністична академія, сьогоднішня акція...
Акція – це лише привід для преси! Газетярі напишуть, TV познімає і все!
– А академія має 1,5 млн боргів! – Злотих?
Євро!
Я повернулася, щоб викладати тут. Ти ж обіцяла.
Мені прикро.
Це я! Я! Норберт! – Знаю.
– Ти мене задушиш! – Сподіваюся!
– Зачекай, Луно! – Відчепися!
– Мусимо поговорити. Це важливо. – Нічого важливішого, що б стосувалося
– ...Тебе і мене, бути не може. – Цього разу мова не про нас. Тобто...
мова про нас, але не про нас зараз, а про нас обох раніше...
хоча і про нас зараз як би теж.
Де були мої очі? Ти ж недорозвинений!
Це дійсно важливо. Дай мені п’ять хвилин.
– Потім можеш мене задушити. – Гаразд. Домовилися.
Звідки це в тебе?
Кілька годин тому отримав по електронній пошті.
– Я гадаю, що це Клара. – Мене не хвилює, що ти гадаєш!
Вона загрожувала, що розповість про нас моїй дружині.
Вона не така, як ти!
– Не така? – Вона має характер!
У такому разі тобі не таланить з чоловіками.
Твої п’ять хвилин минули.
Але я тебе все одно кохаю, Луно.
– Ти жалюгідний! – Я знаю.
Йди додому, до дітей.
Надсилаю тобі дещо електронною поштою і незабаром у тебе буду.
Відеозапис поганої якості. Напевно не робота професіонала.
Швидше за все, любитель.
– Любитель твоїх принад. – Охоче вручила би йому Оскара за зусилля.
А знаєш що? Це зовсім не буде складно.
Це проєкція мікрорайону. Будинок, де ви мешкаєте, назвемо «альфа».
Навпроти житловий будинок «бета».
Відстань між будинками – 74 м.
З огляду на такі параметри як відстань між будинками, висота поверхів,
кут нахилу відеокамери тощо,
є очевидним, що...
знімали з цієї квартири на шостому поверсі. Вуаля!
Дякую, Шимоне.
Шкода, що ти пішла з армії.
– Зараз мені краще. – Не вірю.
Переказуй вітання Ані.
Це складно. Вона переїхала на іншу квартиру,
– ...Здається. – Здається?
Я пішов за два дні до того. Сусіди мені сказали.
Ви що, збожеволіли? Такий гарний шлюб, Шимоне!
У гарному витримати найважче.
Привіт!
Привіт. Твоя квартира?
Ага.
Мамо, мамуся! Я боюся, мамо!
Мамуся, я боюсь! Мамо!
Мамо!
Тітко? Звідки ти тут узялася?
Вона мене повідомила.
Вона вже пішла?
Ні. Чекає, поки опритомнієш.
Облиш це!
Це не вона!
– Не вона? – Ні.
Я ж казала, що з ним не гаразд.
"З ним не гаразд"? А тебе сюди що принесло?
– Ти зі мною домовився. – Неправда!
Ти хотів обговорити новий звукозапис,
а коли я прийшла, двері були відкриті, а ти лежав у передпокої.
– Що тут сталося, Костеку? – Нічого.
– Я знепритомнів. – Може, лікаря викликати, га?
– Ти викликала тітку й досить. – Не будь нечемним.
– Ми з Касею про тебе турбуємося. – "Турбуємося ...з Касею"?!
Що за церемонії? Ти ж роками казала мені, що вона дурна?
– Я не казала, що ти дурна. – Це вже абсолютно неважливо.
А ти надалі його кохаєш, правда?
На добраніч, пані.
– Алло, Плесіца слухає. – Вітаю. Говорить Тереза Водзень.
– Сподіваюся, не розбудила? – Ні. Я читав.
– Щось сталося? – Авжеж, сталося.
– Але вашу дружину я не розбудила? – Ну, заради всіх святих, Норберте!
– Опівночі вже! – Тсс... це шеф! Бач, який скажений!
Я телефоную на прохання брата. Він казав спитати, чи сподобався вам фільм.
– Який фільм? – Який йому дуже не подобається.
Цей, з електронної пошти. Його цей фільм страшенно турбує.
Турбується про вас, про вашу дружину.
І особливо турбується про те, що ви не, як би це висловити,
не flexible [англ. 'гнучкий'].
Брат був би набагато спокійніший, якщо б ви були трішки більш
– ...Flexible. – Я буду flexible!
Я буду до біса flexible!
Під час перерви, коли наші шановні слухачі молилися,
я розмовляв з нашим гостем про цнотливість.
І ви так чудово сказали... Повторіть, будь ласка!
Не знаю, чи чудово, любий отче, але я подумав собі,
що незайманість – це привілей, завдяки якому
ми можемо служити Богові з більшім завзяттям.
Служити Богові з більшім завзяттям. Власне так!
А ви любите швидку їзду?
– У якому сенсі? – Автомобільному, а якому ще?
Так. Люблю! Дуже люблю!
Ми ще повернемося до цієї теми. А зараз слово отцю Каєтану,
який ще один черговий день супроводжує наших дівчат
в їхній такій нелегкій прощі на ходулях до Чорної Мадонни.
Алло, отче Каєтане!
Алло, студія! Сподіваюся, що мене можна чути...
Але я вас не чую!
Алло, отче Каєтане!
Алло, студія!
Алло!
Е... змалюю це словами! Ми наближаємося...
Студія, я спробую через хвилину спіймати кого-небудь з прочан!
Зв’язок перерваний.
У нас зараз якісь негаразди зі зв’язком.
Сподіваюся, що наступний сеанс буде більш вдалим.
Добре, добре! Скажи дядькові, що я сьогодні в нього буду.
Але я його зовсім не уникаю! Не... Йой!
Нічого не сталося.
Ні, тітонько, не піду до лікаря. Бо це тільки синець під оком!
Правда. Нічого зі мною не буде.
Я мушу закінчувати.
Все, мушу закінчувати.
Я хотіла тебе подякувати за цю акцію з пам’ятниками.
– Та облиш. – Ні, це важливо!
Завдяки цьому нас помічають, нашу силу, рішучість.
Завдяки тобі ми сьогодні сильніші. Ще сильніші.
Ти робиш мені ніяково. Будь обережніше!
Власне, це ти була повинна виступити з промовою, а не я!
Але Клара вперто наполягала.
Вона мала рацію, мене ніхто не став би слухати.
Ти ж ікона, символ нашого руху, наш папа римський.
– Папесса. – Так, вибач, папесса!
Найвитривалішим прочанином, як ми всі чудово пам’ятаємо,
був наш папа римський. На жаль, пішов від нас.
Але чи збереглася потреба у влаштуванні паломництв?
Чи потрібні вони сьогодні? І якщо так, то чому?
Я вважаю, що потрібні. Оскільки...
Я теж маю таку думку. Але ж може статися,
що висока обітниця паломництва може раптово бути перервана
п’яним мотоциклістом! Або водієм вантажівки,
який, здійснивши наїзд на групу дівчат, що йдуть на ходулях,
проллє на якомусь шосе їх дівочу кров!
І...
Звичайно, ми віримо Господу нашому, що цього не станеться!
Але всі ми чудово знаємо,
в якому жахливому стані знаходяться польські дороги.
Скільки невинних людей гине на них. Вас це не жахає, пане редакторе?
– Жахає. – А чи хотіли б ви, щоб
у наступному повідомленні ми почули, що наші дівчини-прочаниці мертві?
І все це тільки через те, що десь був нерівний асфальт?
– Не хотів би. – Отже, я можу розраховувати
на вашу підтримку акції нашого радіо за підвищення безпеки на дорогах?
Від щирого серця, і хай мені допоможе Бог!
– Ти повинна бути акторкою. – Що?
– Ти повинна зробити кар’єру в кіно! – Не глузуй з мене!
Анітрохи, я й не думаю. Ти ж мріяла бути акторкою?
Колись, ще дитиною, певно, як будь-яка дівчинка.
Блискуча, сильна, вродлива... Ідеал, так!
Ти обов’язково мусиш грати в кіно! Жінки будуть наслідувати тебе.
– Прошу тебе... – Я серйозно!
– Я б хотіла бути такою, як ти. – Ти? Ти ж «Полька року».
А ти – століття! Якби я була жінкою...
Тобто, якщо б я була жінкою молодше...
– Як давно ти з нами? – У русі? Півтора роки.
– Я питала про... – Теж півтора.
А чи не нудьгуєш за...
– За чоловіками? Ні, анітрохи! – Чудово! Чудово!
Чоловіки – це як апендикс. Непотрібний, але може боліти...
– Якщо болить, треба відтяти! – Так!..
Якщо болить!
Смачного!
Це твій батько?
Ні.
Мати?
– Я тебе не запрошувала. – Я тебе теж, наскільки пам’ятаю.
Впевнений, що цьому є якесь тлумачення.
– Побічні наслідки. – Зрозуміло!
– Костек. – Мене обурює те, що ти зробив.
– Довге ім’я, але гарне. – Який ти огидний.
Ти мені теж відразу сподобалася. Скажи, що такого я зробив?
– Ти добре знаєш. – Анітрохи.
– Ти справді огидний. – Чудово.
Чого бажаєте?
– Нічого, дякую. – Мені те саме, тільки з льодом.
Йду, йду вже! Спокійно!
Не бий! До наступного разу...
Я свого теж коротко тримаю.
Це надзвичайно цікаво. Ці ваші роздуми, спостереження...
– Сподіваюся, вони будуть корисні. – Надзвичайно.
– Ви були з цим у фахівця? – З цим? Ні, це дурниця.
Я послизнувся на милі. На рідкому милі.
Ці мила, вони такі...
А це?
Це? Мати.
– Ваша мати? – Мати моєї дитини.
– Ви маєте дитину? – Ні. Але я збираюся.
І слушно. Діти – вони такі солодкі...
А ви з нею давно разом?
Щиро кажучи, ми не разом. Щиро кажучи, вона по мені не сохне.
То на якій підставі ви дійшли висновку, що вона стане матір’ю вашої дитини?
– Бо це вона. – А, так...
Так. Це очевидно.
– Можна? – Я готовий.
Як? Як це ти в Перу?!
Я тут маю листи, нам наступного тижня світло вимикають, курво!
У тебе запізнюється цикл?
Востаннє я когось призначаю на посаду бухгалтера
тільки через те, що має гарні цицьки!
І ця хвойда взяла та втекла, поховавши нас живцем!
Ми – труп!
Трупа!
Труп!
До біса! Це слово навіть не має жіночого роду.
Більше віри, мій сину. Я несу тобі звістку про воскресіння.
– З ранку вже випиваєш? – Я п’яна, але від щастя!
Маємо два мільйони євро!
Тобто...
ми можемо мати!
А тепер дещо для пані депутатки сейму.
О, це ж моя Богухвала!
Чудове польське містечко, представником якого ви є.
– Побачимо ще декілька світлин. – О, цього я знаю!
Зять співробітника дядька Генріка! Ковалюк!
Саме так.
У кожного своє ім’я, прізвище, власна історія.
– Скільки становить населення міста? – Близько п’яти тисяч.
П’ять тисяч. Дуже добре.
А якби одного чудового року всі вони зникли?
Як? Як це?
– Як це зникли? – А так!
І саме це відбувається в Польщі!
Щороку понад 5 тисяч людей зникають безслідно!
Всі ми знаємо цей знак.
«Чорний пункт»!
Місце на дорозі, де особливо часто відбуваються аварії.
Але чи виконує він свою роль у Польщі,
якщо щороку тут гине 5 тисяч людей?
Поляки – чудовий та розумний народ.
Але щорічна втрата тисяч синів і дочок цього народу
це незагоєна рана.
Радіо «Завжди діва» має намір рішуче цьому протидіяти.
«Чорний пункт» – це слушна ініціатива,
але помилкова концепція.
Це знак без сили,
без традиції, духовної ваги,
не вкорінений у серцях. А отже...
і недійсний. Ніхто його не дотримується!
Тому ми пропонуємо дещо зовсім інше...
ІСУС ПРОСИТЬ: ПОВІЛЬНІШЕ!
Геніально, чи не так?
ІСУС ПРОСИТЬ: ПОВІЛЬНІШЕ!
Я розмовляла з сестрами зі Скандинавії!
Вони готові виділити нам дотації! Тільки радять поквапитися,
бо ці ...чешки вже представили проєкт!
Ти що, зовсім з’їхала з глузду, Ришко? Це повна деградація і приниження!
Про...
Про деградацію і приниження ти зможеш говорити,
коли тобі закриють школу, кохана!
Ставши посміховиськом для феміністок всього світу. Включно з Ватиканом!
– Але я гребую порнографією! – Це не порнографія, а революція!
Прометей дав чоловікам вогонь, а вони позасували його в свої статеві каганці,
змусивши жінок черпати звідти світло й тепло!
Надійшов час, коли
ці мерехтливі каганці треба їм...
...загасити!
Геть патріархальну еротику!
Хай живе... маркіза де Сад!
Статистика проста, 95% поляків – це католики.
А Ісус для них не тільки Син Божий і Спаситель, але й раббі.
– Хто? – Е...
– Вчитель. – Вчитель.
– Найкращий вчитель! – Саме так!
І кого ж поляки
послухалися б більш за всіх, як не найкращого вчителя?
Ми, звичайно, не настільки наївні, аби гадати, що смертність на дорогах
знизиться одразу на згадані 95 відсотків.
Водночас, кількість врятованих буде величезна.
Хіба що...
польський парламент відвернеться від Ісуса.
Не відвернеться, святий отче, пане директоре!
– Хай допоможе нам Бог! – І раббі!
Ні, ні і ні! Будь-хто, тільки не вона!
Ми не маємо виходу! Інші наші сестри, звичайно, віддані справі феміністки,
– ...Але з дуже неекранною зовнішністю! – Давай наймемо порноакторку!
Це мусить бути активна діячка! Інакше не отримаємо фінансування.
Це основна умова! Два мільйони євро на
порнографічний феміністський маніфест, в якому,
подавши приклад свідомого зречення від лицемірства, зіграє одна з нас!
Це має бути символ, Кларо! Зі свідомою феміністською вагіною!
– Її вагіна належить мені! – Ти це кажеш, мов чоловік!
Я кажу як той, хто дуже кохає! Луна існує тільки для мене!
Два мільйони євро, Кларо!
– І край нашим турботам! – Ні!
Ти що, збожеволіла? Я маю грати в порнусі?
Іноді потрібно піднятися понад своїм еґоїзмом.
А тобі не заважає, що мене хтось віддрючить перед камерою?
– Благаю, Луно, не будь вульґарною! – Це я вульґарна?
Це ти завжди стверджувала, що порнографія принижує жінку!
Авжеж. Але тут йдеться не про порно, зроблене чоловіками для чоловіків,
а про те, щоб дати свободу жіночому сексуальному потягу!
Щоб ми перестали дивитися на себе очима самців.
Дякую.
Зрозумій, сонце,
жіноча сексуальність століттями піддавалася чоловічий цензурі!
І зараз надійшов час, щоб розповісти про неї по-своєму.
Тому мені прикро, коли ти називаєш те, що я тобі пропоную, порнухою!
Бо це – велика всесвітня місія! Така, як, наприклад...
подорож Христофора Колумба!
Колумб мав три каравели, він не мусив мандрувати сідницею!
А що я можу? Він прийшов, заплатив за цілий семестр.
– Але це чоловік, а мій курс для жінок! – Ну знаю я, знаю!
Але він сказав, що на нього хтось напав
в його власному домі. І що він наляканий.
І взагалі, ректор наказала всіх приймати. Бо дірка в бюджеті!
Тема сьогоднішнього заняття: захист від психопата.
Вибачте, сьогодні має бути захист від ґвалтівника.
Так і є. Тільки в розширеній версії:
захист від ґвалтівника, що водночас є психопатом.
Спочатку, як зазвичай, показ. Мені потрібний чоловік. Може, ти?
– Чому я? – Чому ні?
– Я не хочу бути чоловіком! – Тоді, може, ти?
– Я теж не хочу бути чоловіком! – Шкода.
Послухайте, або рюмсання або тренування. Зрозуміло?
Взагалі, є в залі хтось, хто хоче бути чоловіком?
Запам’ятали ключові моменти?
Добре, повторюю ще раз, але повільніше.
Можеш підвестися?
Нападник заходить ззаду, хапає за волосся і тягне.
Пам’ятайте, що ваше тіло не готове до нападу, тому голова,
природно, піде назад, а за нею і все тіло.
Ти можеш схопити мене як чоловік?
У цю мить різко поверніться і негайно вдарте його в промежину.
Подивіться, як реагує нападник.
Він відгинає стегна і відкриває голову. Атакуйте його ліктем.
Голова йде назад, коліном наносимо удар в сонячне сплетіння.
Руки весь час утримують нападника. Після удару не забудьте
відсунути ногу назад, щоб супротивник не міг її перехопити.
Відходжу вбік, переступаю на другу ногу і – підсікаю!
Пам’ятайте про огляд навколишнього простору.
Подивіться, я біля голови. В цей момент я можу втекти,
вивернути йому руку
або скінчити його!
Добре. А тепер показую все на повній швидкості.
– Вставай! – Я мушу?
– Кава? – Я не п’ю каву!
– Чай? – З тобою на побачення – ніколи!
– Зелений? – Чому це всі чоловіки такі йолопи?
Я лесбійка, маю дівчину! І ми кохаємо одна одну! Доходить?!
А йогурт?..
Ну, і як ваші справи з цією дівчиною?
– Ідеально. – Я радий, дуже радий!
Бо і в нас теж все ідеально.
Кров, сеча, печінка, нирки, підшлункова залоза...
Абсолютна стійкість до ліків.
– Тобто що? – Тобто збільшити дозу.
Ви згодні?
– Так, так. – Ага.
У такому випадку підпишіть цей документ.
Ось цей. Тут.
Я такий радий!
НАСТУПНОГО ДНЯ
Офеліє, сестричко, стережися,
Обачна будь; найліпший сторож – страх.
Хробак троянду точить ще до того,
Як пуп'янок вона розкриє свій;
І по росі, ще на весні життя,
Найбільше слід хвороби стерегтися.
Я твій урок поставлю на сторожі
Мойого серця, сестронько Лаерто.
Браво! Браво!
Гамлет, що руйнує кохання двох дочок Полонія, це геніально! Правда?
О, так! Як це можна було не побачити?!
Архетип придушення самцем мужолозтва та інцесту!
І, нарешті, Шекспір без запаху нафталіну!
Дякую.
Через зв’язок Офелії і Лаерти я хотіла показати творчу роль
жіночого лібідо в подоланні парадигми деспотизму культури мачо!
Е... так.
Ми бачили твою стрічку «Вагіна», і вона нам страшенно сподобалася.
– Так, дуже глибока. – Тендітна.
І премію отримано цілком слушно. Це твій останній фільм?
Ні. Минулого року я зняла «Повернення вагіни».
А, так? Ми якось її проґавили...
– Ні, я не можу знайти дистриб’ютора. – Ти жартуєш?
Сьогодні немає простору для мистецького кіно.
Публіка повністю втратила смак.
Тому я й повернулася до театру.
– Тут я дихаю. Тут моє коріння. – Тобі не треба здаватися.
Я не здаюся. Просто зараз для мене існують тільки театр і Шекспір!
Ти занадто талановита, щоб відмовлятися від свого!
Повторюю, існує виключно Шекспір!
– Ти мусиш зняти фільм! – Беззастережно! Вже цьому року!
Цього місяця.
Через тиждень!
Гаразд. Про що вам йдеться?
Гадаєш, що вона погодиться?
Інґа Ваврас?
За ті башлі, що ти запропонувала, вона б виступила з голою сідницею
навіть у «Танцях з зірками»!
Ходімо, ми заслужили нагороду.
НЕОБАЧНА ТА НЕРОМАНТИЧНА
Я УСЕ ЦЕ ЗАСЛУЖИВ. КОСТЕК
Ліберали з бісівською посмішкою намовляють,
що китайці побудують нам польські дороги!
Радіо «Завжди діва» говорить цьому «ні»!
ЧЕРЕЗ ТРИ ДНІ
І що робитимемо?
– Інґа Ваврас, слухаю. – Де ти зникла? Ми чекаємо вже годину!
– На жаль, я змушена відмовитися. – Відмовитися?
Нас тримає в облозі натовп самців, які прийшли показати свої пеніси!
Ти не можеш зараз відмовитися!
Я розумію всю незручність ситуації, але я все обмислила, і я ще не готова.
Ми ж домовилися!
Кларо, зрозумій. У мене в голові зараз тільки Шекспір!
Він заповнює увесь мій внутрішній простір!
Ти втратиш 50 тисяч євро.
Шекспір вартий жебрацтва.
Гаразд, я подвоюю ставку.
Гаразд. Я буду через десять хвилин.
Добрий день.
Ви зазначили, що вже грали в еротичному фільмі.
Так, двічі.
Одного разу з Goldie Amato, другого – з Blondie Bluetooth.
– Це англомовні акторки? – Це були вівці.
– Дякуємо. – Ще був статистом у фільмах
«Смертельна кошара», «Мстивий кожух», «Кожух-2»...
Наступний, будь ласка.
– «Козячий сир», «Криваве мекання»... – Наступний, будь ласка.
– Де мама? – На прогулянці з Терезою.
– Ви подали, що вам 23 роки. – Так.
– Але це, здається, неправда. – Ні.
– Скільки ж вам років в такому разі? – 22.
– Це що? – Умова на ораторію.
До тебе що, нічого не доходить? Я більше не складатиму музику.
Прочитай уважно.
«Всі надходження від використання твору буде переказано на
рахунок психоневрологічної лікарні ім. св. Махтильди...». Це тут.
Так, тут. Читай далі.
«... З метою поліпшення умов перебуваючих в ній пенсіонерів».
Тобто, також і твоєї матері.
Це, звичайно, не такий ефектний вчинок,
як випробування на собі психіатричних ліків,
але якесь мінімальне благо з цього може народитися.
Я не знаю, що сказати.
А це зобов’язання мого радіо,
яке на цю ж мету виділяє 100 тисяч злотих.
Зрозуміло, за умови, що ти все ж напишеш другу частину цієї клятої...
– ораторії. – Навіщо ти це робиш?
Бо я надалі вірю, що в цьому підлому світі
можна інколи зробити щось добре.
Ну що, домовилися?
Домовилися.
Мамо! Мамо!
– Як прогулянка? – Втомилася я.
Ми гуляли аж до самого ставка.
Костеку. Іди сюди ще! Потрібно закінчити підписувати!
– Ми вже підписали. – Але два,
а потрібно 4 примірники, по два від кожної сторони.
Це дуже важлива умова.
– Де захищали докторську? – У Гайдельберзі.
До цього я вчився в Кембриджі, Римі та Відні.
– Ну і в Токіо пів року. – Вибачте, мені цікаво,
що шукає філософ, випускник Гайдельберґа в порнофільмі?
Надзвичайно люблю штрикатися.
Дякую.
Як це – не записуватимеш? А з ким я буду це робити?
– Не знаю, та щиро кажучи, мене це й не хвилює!
Як це не хвилює?
А тебе хвилює, що коїться зі мною?
Ми ж домовилися не змішувати особистих та фахових справ.
Я не змішую, просто кидаю цю працю та йду робити звук у кіно.
Браво, ґратулюю! А хто тебе взяв?
Інґа Ваврас.
Адже вона ставить фільми тільки з Пацьорковським?
Пацьорковський не відповідає вимогам.
Як це не відповідає? Він кращий звукорежисер в Польщі!
– Але він не лесбійка. – Це факт.
– Ти теж ні. – Для цієї постановки – так.
Слухай,
– ...Що це за постановка? – Не маю повноважень...
Касько!
Гаразд, тільки це секрет. Феміністське еротичне кіно.
– Порно?! – Ну що ти відразу – порно, порно?
Порно, але амбітне. Інґа каже, що ми поїдемо з ним у Канни!
Вона так говорить про будь-який свій фільм.
Господи, не можу повірити, Касько! Ти справді хочеш працювати в порнусі?
З чогось треба починати.
Мене вже нудить від праці в студії.
Я мушу щось змінити в житті, інакше з’їду з глузду.
– Коли ти починаєш? – Ще не знаю.
Поки що вони шукають хлопця на головну роль. Ідуть проби.
Проби до порно! Ніколи в житті б не погодився.
Тому тобі ніхто й не пропонує.
А я б ще подумала, знаєш. Міг би бути цікавий досвід.
То, може, плюнеш на звук і спробуєш?
Я б пішла, тільки головна жіноча роль
вже зайнята якоюсь інструкторкою з крав маґа чи як це там...
Досить!
– В тебе все гаразд? – Все гаразд.
У якусь мить ти була готова мене вбити.
У якусь мить.
Люба? Мусиш негайно прийти!
Я знайшла для тебе хлопця! Він ідеальний!
Чуєш? Ідеальний!
– Так я чекаю, бувай! – Наразі.
Інколи я зовсім не розумію своєї дівчини.
Ласкаво просимо до клубу.
– Ні! – Чому? – Бо ні! – Це не змістовний аргумент.
– Плювати мені, який це аргумент! – Це не військо, тут обговорюють!
– Він мені не подобається. – Чому?
Він приємний, добре складений, чудово виглядає, чистий... Ідеальний.
Як ти можеш знати, що чоловік є ідеальним?
Без гомофобії, будь ласка.
Пробач.
Якщо він такий ідеальний, чи тебе не страшить що...
що я могла б з ним... Ну, розумієш...
– З ним? Він ґей! – Він не ґей!
Він ґей, сонце! Що, я вже ґея не відрізню?
Іди-но сюди!
Ні, не може бути й мови! Це якесь суцільне божевілля.
– Ти перебільшуєш. – Анітрохи!
Ти ненормальний, Костеку! Тобі лікуватися треба!
Мені потрібна допомога, а не висновок лікаря про стан психічного здоров’я.
А як ти собі це уявляєш?
Ми з тобою маємо довести її до оргазму чи, може, разом з нею тебе?
Ні, мова про дотримання особистої таємниці. Я сказав їм, що я ґей.
Я зробив те саме, що й ти, інакше не отримав би цю роботу.
Не називай це роботою. Будеш штрикатись за гроші, шльондро!
І не змушуй мене на це дивитися!
Я змушую тебе? Ти сама пішла працювати в порно!
Але в ньому не мав був працювати мій хлопець.
Колишній хлопець.
Колишній хлопець, який є абсолютно навіжений!
Скільки ж можна чекати?
– Мені гроші потрібні. – Не розводь, Костеку!
Якщо б тобі були потрібні гроші, ти б не кинув музику.
Тут справа в сексі, так? Шукаєш міцних вражень?
Ні, в кожному разі не тільки.
Але ти ніколи не казав, що тебе збуджує, коли інші дивляться.
– Це трохи складніше. – Не соромся, Костеку!
Сором позбавляє життя радості, каструє...
Треба його позбутися, навіть якщо твої пристрасті є на межі норми.
Боюся, що ти занадто спрощуєш.
Якщо тебе так збуджує, коли інші дивляться...
Ніколи цього не говорив...
...можу засмоктати тобі прямо тут, при всьому хорі. Хочеш?
Як чудово вони сперечаються про музику.
От бачиш...
А кажуть, що цю молодь нічого не цікавить.
Яка ти прекрасна,
моя ти подруженько, яка ти хороша!
Який ти прекрасний, о мій ти коханий, який ти приємний!
Яка ти прекрасна, моя ти подруженько, яка ти хороша!
Забрала ти серце мені, моя сестро,
самим очком своїм, разочком одненьким...
Який ти прекрасний, о мій ти коханий, який ти приємний!
Твої губки немов кармазинова нитка, твої устонька красні
Твої зубки немов та отара овець пообстриганих, що з купелю вийшли...
твоя шия як башта із кости слонової, твої очі озерця в Хешбоні при брамі
А уста твої як найліпше вино:
простує воно до мого коханого...
Стоп! Стійте! Я тобі допоможу!
Ну я ж сам не впораюся! Допоможіть, допоможіть! Адже вона тут лежить...
Забрала ти серце мені, моя сестро,
самим очком своїм, разочком одненьким...
А могла б ставити Шекспіра! Досить! Баста!
ТРИ ДНІ ПОТОМУ
Імпліцитно спираючись на редукуючий досвід маскулінної порнографії,
ми поставилися були до нашої роботи занадто механістично!
Це була помилка! На щастя, ще не все втрачено!
Сейм схвалив законопроєкт, що передбачає заміну
інформаційного знаку «чорний пункт» на особливо небезпечних ділянках доріг.
Законопроєкт буде скеровано до Сенату, а відтак на підпис президента.
Ну...
подякуємо Господеві за цей великий день.
Що ти робиш, Терезо?
Шампанське давай!
Перш за все ми мусимо усвідомити факт,
що жіноча жага не розмовляє тією ж мовою, що й чоловіча.
Жінками керують архаїчні та позалогічні імпульси,
а їхня сексуальність неначе зберігає пам’ять про міфічний Едем,
зруйнований самчою цивілізацією,
яка збудована на ґрунті союзу логіки і фалоса.
З великою приємністю хочу повідомити, що ваша організація
щойно отримала замовлення на виготовлення 1,600
– ...попереджувальних дорожніх табло. – О Боже, так швидко?
Я гадав, що спершу буде оголошено конкурс?
Оголосимо, звичайно, оголосимо!
Я тільки хотіла першою інформувати вас, що ви його вже виграли.
Це чудова новина. І я невимовно задоволений, що саме пані депутат
сповістила про неї, немов архангел Гавриїл.
Хай благословить вас Господь, пані депутат!
Амінь!
За 1600 табло, по 10 тис. кожне!
16 мільйонів!
– Коли ми їх побачимо? – Вже незабаром!
Табло виготовимо за два тижні,
перевезення та установка візьмуть тиждень. І все!
І це допіру початок!
Через рік будемо найбільшим католицьким радіо в Польщі!
Ці старі шкрабуни з Торуні нам черевики чиститимуть!
Не знаю, Леоне. Не знаю, не знаю.
– Вони ж усюди. – Ми теж будемо всюди!
Скрізь, де є обмеження швидкості. Уявляєш собі?
Сотні тисяч табло! Сотні тисяч Ісусів
з емблемою нашого радіо! Може, навіть мільйони!
До того ж за кожного Ісуса державний бюджет заплатить нам по 10 тисяч!
Якщо це вдасться, вони просто мусять зробити тебе єпископом!
Якщо?
Обов’язково вдасться!
Бо цей план...
геніальний!
Пеніс і око,
ці два чоловічі органи опанували світом маскулінної порнографії.
Око навіть більш небезпечне.
Тим часом жінки не пов’язують своїх потягів з видимими об’єктами.
І це полегшується тим, що жіночі статеві органи
приховані в скриньці, якою є їхнє тіло.
Тітко, не можу розмовляти, я зараз на лекції.
– Це ти викладаєш? – Ні, я буду пізніше. Зараз я слухаю.
Сподобалася ораторія? Дуже добре!
Потім. Я зайду потім, бувай!
Перш ніж ми почнемо зйомки...
Перш ніж ми почнемо зйомки, ми мусимо зануритися в себе,
щоб знайти в собі те, що по-жіночому первісно та спонтанно.
Для цього ми звернемося до театрально-містичного досвіду
Брука і особливо Гротовського!
Отже, перш за все – репетиції і ще раз репетиції...
і внутрішній searching [англ. 'пошук'].
Внаслідок чого буде знятий фільм,
де жіноче лібідо відкриється картинам внутрішньої фантазії...
В якому жіночим органам буде надано нової символіки,
яку найкраще відтворюють такі водні метафори, як джерело...
– Річка. – Море.
Або добре налагоджений комплекс купальних басейнів!
У тому, зрозуміло, обсязі, який нам дозволить бюджет.
– Як на мене, ти збожеволів! – Не говори так з дядьком!
Ви обоє божевільні! Я гадав, що ви хочете обговорювати ораторію!
– Хочемо. – І що?
– Вона не пасує. – Це найкраще, що я написав у житті!
Музика нормальна, але слова... Виключено!
Вони занадто, як би це сказати,
– Терезо... – Фривольні.
– Саме так! – Але це «Пісня над піснями» з Біблії!
Саме цю частину Св. Письма ми не підносимо,
особливо на радіо, що пропагує скромність.
А що з грошима, ти говорив, що підуть на фонд для хворих?
Я своє слово не порушую! Гроші будуть, навіть більше, ніж я обіцяв!
Значно більше.
– Значно більше! – Тільки не за ораторію.
– Але це мій кращий твір! – Яке це має значення?!
Ясно.
Константи, ти ж сам казав, що кидаєш складати музику.
Костусь.
Костусь...
Погодься!
Це дійсно найкраще рішення. Для всіх нас.
Це божевільна ідея!
– Ти отримаєш 25 відсотків. – Тобто 4 мільйони.
І це тільки початок. А наступні чотири ми скеруємо на лікування твоєї мами.
Ну...
Але ми ж з ним зовсім навіть не схожі.
Будете.
І тому ви будете Ісусом?
На кожній вулиці в Польщі?
Можливо, ми повинні зменшити дозу ліків?
[Шведський союз феміністок]
ШВЕЦІЯ
АСОЦІАЦІЯ
БАШЛІ
ПАРЛАМЕНТ
АСОЦІАЦІЯ
БАШЛІ
Ні!
Лібідо!
Тендітність!
Кров!
Секс!
Праматір!
Прамати!
Допоможи мені!
Пригорнись.
– А що це ти вигинаєшься, синку? – Що?
– Хребет болить? – Так, перетягав важкі речі.
Це гарні суші.
З найкращого ресторану в місті. Я тебе туди колись неодмінно зводжу.
Я був у батька на могилі, знаєш... Квіти приніс. Я подумав,
може, плиту трохи ліпшу поставити, мармурову?..
Але це не твій батько.
Що?
Ну, ця людина...
про яку ти говориш, він не був твоїм батьком.
Як це не був? Що ти кажеш, мамо?
Правду.
Антоній Хмурський не є твоїм батьком, Костеку.
А хто?
Ви успішно склали всі тести. Вашу кандидатуру затверджено.
А, Луно! Ми як раз про тебе розмовляли, тобто про нові вправи
...з налаштування голосу.
Я, власно кажучи, як раз у цій справі. Можеш нас залишити самих?
Як ти могла прилюдно сказати, що я не кричу під час оргазму?!
– Я не казала. – Не бреши!
Якось мимохіть у мене вискочило в суперечці.
Мимохіть вискочило?! Ти обговорюєш із сторонньою людиною мої оргазми?
Мої. І не з сторонньою. Вона твоя режисерка, нагадую...
Але вона не мусить все про мене знати!
Вона твердить, що ти занадто замкнена.
– І шукає до тебе ключа, щоб розкрити. – Змушуючи мене лизати бичачу печінку?!
Інґа твердить, що лизання сирого м’яса дозволяє відпружитися!
Ти насправді віриш у цю срану маячню?!
Ти знову вульґарна і агресивна.
Дивує? Моя кохана штовхає мене
в чужі обійми, бо потребує башлів!
Ми потребуємо! Усі ми, з тобою включно!
Не можна попустити, щоб наш рух зник. Ми потрібні всім полькам!
Я не вважаю, що польки не зможуть жити
без фільму, де ми кохаємося з Костеком.
Хто тебе змушує з ним кохатися?
Я не мушу?
Це має бути виключно контрольований секс.
Такий самий, як наш.
Спеціалістка з оргазмів, так?
О, Господи!
Ні, ні! Погано, знову погано! Сконцентруйся, Луно!
– Я намагаюся! – Зовсім не намагаєшся!
– Але початок був вже добрий? – Так. Перша фаза нормальна...
Але в кульмінації знову трагедія! Ні з того, ні з сього встромила «і»!
Хіба ти тут бачиш якесь «і»? Отож.
Не може бути «і»? Адже кожен має право відчувати оргазм по-своєму.
Приватним чином – так. Але не у фільмі.
Фільм має відтворювати пересічний
оргазм жінок з країн Європейського союзу.
Звідки тобі знати, як стогнуть жінки з Європейського союзу?
З даних звіту «Свенська феміністфорбундет»!
– З чого? – Шведського союзу феміністок!
Провели дослідження, згідно якого з’ясувалося,
що середньостатистичний зойк європейок
під час сексуальної розрядки звучить...
Немає тут ніякого «і», не кажучи вже про «О, Господи!»
Що це тобі спало на думку кричати «О, Господи!»?
Та просто так у мене вирвалось!
Не повинно було так вирватися!
Ми робимо світську порнографію, вільну від релігійних забобонів.
Нагадую, ти працюєш на світському телебаченні, вільному від...
– ...релігійних забобонів! – Релігійних забобонів!
Це набагато складніше, ніж здається, пане директоре.
Тобі доведеться зробити передачу про мій новий фільм,
бо інакше твоя жінка про все дізнається, Норберте.
Дякую, я перекажу. Вітайте вашу чарівну дружину, пане директоре.
Ну ти мене дістав! Ти де зараз?
У «Напівжартома», але маю важливу зустріч. Я подзвоню, коли звільнюся.
Їдь туди і притисни його.
Норберте!
Норберте, я не жартую. Для мене це питання життя і смерті!
Якщо ти така розумна, то, може, сама покажеш,
як виглядає оптимальний європейський оргазм?
Прошу дуже.
Або ж ні...
Я маю трохи ліпшу ідею.
Так. Так!
Добре? Добре тобі?
Не звертай уваги на чоловічий голос. Це просто недоліки запису.
– Як ти могла це зробити! – Боже, Костеку, як ти мене налякав!
Що, ти записувала, як ми кохалися? Ти що, ненормальна?!
Це були тільки вправи. Я готувалася до роботи зі звукозапису.
Ти навіжена!
Як людині з обтяженою спадковістю в галузі психіки,
тобі слід бути обережнішим з такими заявами!
– Ще й паскудна! Не смій так казати! – Це я паскудна?
Я паскудна? Все навчання я з тобою панькалася!
Терпляче зносила твої смердючі страхи, твої постійні істерики!
"Я геніальний, я лайно! Буду писати, не буду писати!.."
Весь час тільки «я» та «я». Жодного разу не запитав, чого я хочу!
Я питав.
Авжеж, коли ти думав, як би мене штрикнути!
А я кажу про працю.
Гадаєш, що після навчання я пішла до студії звукозапису,
бо мене це так вабило?
Адже мені завжди більше подобалося кіно. Але ні,
влаштувалася на цю довбану студію,
щоб записувати геніальні композиції свого геніального хлопця,
якого кохала більше за всіх у світі і який ніколи не любив мене!
– Я хотів тебе кохати. – До дупи мені твоє «хотів»!
Але неможливо силоміць примусити себе кохати.
Це як блискавка. Не можна передбачити, коли вдарить і куди!
Блискавка? Що ти можеш про це знати?
Адже ж під час зливи ти боїшся вийти з дому.
Вже ні. У сенсі...
вже менш боюся.
Саме цього ж дня
до Ченстохови увійде наше дівоче паломництво на ходулях.
Леон звелів передати, що не може собі уявити, щоб повідомлення...
про цю видатну подію було відсутнє у вашій передачі.
Чи я вам набридаю?
Ні, чому ж!
Тільки навіщо так квапитися?
– Що-що? – Попри заяви влади,
програма будівництва автострад знаходиться на початковій стадії.
– Не розумію. – І, отже,
протягом найближчих кількох років польським дорогам
не загрожує підвищення безпеки.
Не треба впадати в істерику. Трупів ще буде досить.
– Про що ви кажете? – Я кажу, що поспішати нікуди.
У найближчій передачі я поставлю одну свою темку, а...
до акції «Ісус просить: повільніше!» ми повернемося наступного тижня.
Ви мене взагалі слухаєте? Мова йде про дівоче паломництво!
Їх вхід до Ченстохови пов’язаний з нашою рекламною кампанією.
Я б не хотіла бути у вашій шкірі, якщо про це не буде сказано.
Леон, коли сердиться, може бути настільки...
Наскільки настільки?..
– Содом і Гоморра! – А... значить дуже.
Зіпсував. Наступив і зіпсував.
Через хвилину отець Вакаріо розповість нам
про природні засоби для дезінфекції ран від бичуванню.
Але перш ніж це станеться, давайте послухаємо шляґер №1 нашого списку,
а саме «Ораторію Діви» Константи Хмурського.
Під час прослуховування просимо взнести коротку молитву
за сім юних дівчат, які крокують до Ченстохови,
подякувати Ясногірської Мадонні за заручини з її коханим Сином.
– Не зношу цього уривка. – Важливо, що людям він подобається.
Терезо, а ти чого така сумна? Сталося щось?
Ні, нічого.
– Плесіца знову вперся? – Ні, він погодився на все.
Він зробить передачу, як ми вимагаємо, Тобто немає причин для занепокоєння.
– Ксьондз Леон Водзень. Слухаю вас. – Шефе, це не так, як ви сказали.
– У якому сенсі? – Що йдуть 7 дівчат. Їх менше.
– Шість? – Ще менше...
– Чотири? – Менше...
Скільки?
– Одна. – Що?
– Адже ще вчора було 7! – Я знаю, але...
У двох стався удар, три вночі втекли, одна втратила віру. Ну і йде одна.
І вона має дійти! Ти зрозумів?
Не знаю, як ти це зробиш, але вона повинна дійти! Головою відповідаєш!
Амінь.
На віки віків.
Щось сталося?
Ні, нічого. Все в найкращому порядку.
– А що з умовою? – З якою умовою?
З нашою. Ти обіцяв мені 4 мільйони. То треба підписати умову. Чи не так?
Звичайно. Ми підпишемо. Ми ж завжди підписуємо.
Знаєш, коли я так дивлюся, то ти навіть на нього схожий.
– Дядько, облиш, добре? – Терезо!
– Ну скажи, схожий, правда? – Що?
А, так, так. Ідеальний.
Ось бачиш?
Ідеальний!
Вибач, кохано.
Я знаю, що зараз у твоєму житті дуже важкий період.
Фільм, підготовки, стрес...
І ти, мабуть, вважаєш, що я тебе мало підтримую. Але це не так.
Я з тобою кожну хвилину.
Навіть тоді, коли мене з тобою немає. У сенсі фізично...
І завжди буду з тобою, бо я тебе дуже, дуже, дуже...
кохаю!
Послухай...
Ти пам’ятаєш, що якось мені сказала про Костека?
Звідки мені пам’ятати? Я про нього вже стільки казала.
Але у самому початку. Що це ідеальний хлопець для мене.
А, пам’ятаю.
– Ти справді так вважаєш? – Авжеж.
Він гарний...
приємний...
Кмітливий... як на чоловіка, зрозуміло.
– А ти хочеш щось мені сказати, Луно? – Сама не знаю.
Я тебе благаю. Благаю, не зараз.
– Не за день до зйомок! – Але...
Але я не можу зараз знайти когось іншого! Запізно вже!
Він має залишитися, розумієш?
Ви що, з глузду з’їхали?
Скільки разів я тобі казала, звертайся до мене «Рися»,
або вже «Ришарда», якщо так наполягаєш.
Ришардо! Я не згоден! Відмовляюся!
Режисерка твердить, що це необхідно!
Ні, ні і ні! Відмовляюся, і крапка!
Я погодився поголити член та й досить з мене, все!
Можеш пояснити, чого йому треба?
Каже, що швидше помре, аніж дасть зробити собі педикюр.
– Який педикюр? – Це все Інґа!
Бо Інґа сказала, що з грубими п’ятами
не пустить його на знімальний майданчик!
– Бо подряпається меляса. ­ Яка меляса?
– Бурякова патока. – Ви що, збожеволіли?
Вас що, вже не можна на 5 хвилин залишити самих?
П’ята – це останнє в його тілі, що нас цікавить.
Тому гайда за ним і лови, щоб не збіг, прожогом!
Костеку, Костеку!
– Тебе це тішить? – Вибач.
Ми вже майже готові! Найголовніше – це вуста.
Вуста матері-землі.
Все, що ви робите, відбувається на цих вустах. Непогано, га?
Маленький шедеврик.
Але ці вуста ж липкі.
А якими їм бути? Це ж цукрова патока!
– Не хочу голою лежати на патоці. – Патока тут – найважливіше!
– Кларо, скажи їй щось! – Але якщо вже Інґа твердить...
Звичайно! Бо під час сексу ми пустимо звідти з душу ...воду!
Не хвилюйся, теплу.
І коли ця тепла вода почне розчиняти вуста,
ви, не припиняючи займатися сексом, зануритеся врешті-решт,
коли вся ця патока розчиниться, повторюю, в лоно матері-землі! Сила?!
Злиття з матір’ю-природою!
А до того, як я занурюся в це лоно, що мені робити?
Ну, що хочеш. Феляція, лизання, введення пеніса...
Луно, благаю, не вимушуй мене навчати тебе, як трахатися.
Знаєш бо, як це робиться...
Сиди тут і чекай.
Ні, я не згоден на жодний педикюр!
Гаразд, ОК!
– Не буде ніякого педикюру! – Ви обіцяєте? Ти обіцяєш?
Обіцяю.
І досить так нервувати. Головне – це концентрація!
Не знаю, не знаю.
Повір мені. Сконцентруйся, і все буде чудово.
– Не знаю. Як я міг погодитися? – Я теж не знаю, щиро кажучи.
Але якщо вже ти погодився, хочу сказати тобі, що
з тієї хвилі, коли я тебе вперше побачила, я вже знала, що ти...
– Ідеальний, знаю. – Ні, ні, це не те.
Сама не знаю, як це пояснити,
але я рада, що з тобою познайомилася.
І пам’ятай!
Концентрація.
Норберте, мені вистачить п’яти хвилин, жалюгідних п’яти хвилин!
Немає й мови! У мене передача про вхід дівчат до Ченстохови.
І це, пробач, аж ніяк не сумісне з порнухою!
Я й не хочу це поєднувати.
Досить того, що актори в’їдуть до студії у величезному торті, наприклад.
А ти скажеш, що тему буде розкрито в наступній передачі.
Як на мене, ти геть здуріла!
Норберте, благаю тебе! Приїдуть мої інвесторки зі Швеції.
Якщо не показати їм, що є реклама, то вони зупинять фінансування!
Прикро, Кларо, але це твої проблеми, а не мої.
І не дзвони до мене, будь ласка, коли я працюю, добре?
Не заважаю?
Концентрація, концентрація...
концентрація, концентрація...
Можеш зі мною робити, що хочеш,
не смій тільки цілувати в губи, бо приб’ю!
І кінець концентрації.
– Пройшла вже твоя істерика? – Ну. Як рукою зняло.
Ну і добре! Я тут тобі привела педікюрника.
Але Рися ж мені обіцяла.
Костеку, прошу тебе! Хоч краплю професіоналізму!
– Ви мене не піддурите, докторе. – Докторе?
– Це новий рівень випробувань? – Випробувань?
Гадаю, що цей етап зайвий. Тому що я вже обходжуся.
Вибачте, я не розумію. «Вже обходжуся»?..
Авжеж. Без ліків.
А що ви можете без ліків?
Ось це.
ЗА 10 ДНІВ ДО ЦЬОГО
Погляд вгору, в небо. І руку більше знизу.
Тепер одна рука, одна. Тільки не затуляти обличчя! Так, чудово.
Чудово! Браво!
Дуже, дуже добре! Я гадаю, що є, готово!
Костусю, ти був чудовий, ідеальний!
Правда, Леон? Ну похвали його хоч раз.
Ну як ти сидиш, хлопче!
Вибачте, він завжди так. Дозволь, Костусю,
представити тебе пану, який хотів би з тобою познайомитися.
– Мій племінник, отець Граціан. – Дядько про вас багато розповідав.
Це було хитромудро і блискуче. Відверто кажучи, я вражений!
Але пане Костеку, я справді не знаю, про що ви говорите.
Досить, пане докторе! Можете припинити цей безглуздий фарс. Я вас вже розкрив.
Ну яка з мене вийшла bitch [англ. 'повія']?
Що ти робиш?
Ти свиня!
Костек, благаю, Костеку, затримай її, прошу тебе!
Луна! Вона для мене нічого не значить! Костеку, зупини її!
До Тебе, наш Боже, руки підносим, мамці й дядькові здоров’я просим...
– Дядьо, а тітка тепер моя мама? – Так.
Мамо, мамо, я боюся! Мамуся, я боюся!
Костеку, підійди-но! Ми мусимо підписати!
Ми ж вже підписали.
Іди-но! Потрібно, нарешті, підписати!
– Ми вже підписали. – Два, а треба 4 примірники.
Як ти міг позбавити його прав на власну творчість!
– Я тільки захистив наші інтереси. – Підмінивши умову?
Леоне!
– Не можна творити добро через зло! – Збав мене від цих сентенцій!
Я їх повторюю вже 40 років в кожній проповіді.
Боже...
– Як же ти цинічний! – Прагматичний!
Костусь тобі так вірив!
Довіряв тобі!
– Любив тебе як батька! – Я його теж любив!
І продовжую любити! Але він не виправдав моїх надій,
– ...виявився занадто слабким! – Ти обіцяв йому ці гроші!
Ти добре знаєш, що справа не в грошах. Принаймні не тільки...
Світ хворий і розпусний! Люди погрузли у гріхах і провинах!
Служать чужим ідолам, нехтують істинним Богом!
Якщо ми будуємо імперію, яка має цьому протистояти,
ми не можемо вручити її долю емоційно нестійкому шаленцю.
– Костусь не божевільний! – Такий самий, як його мати!
Та й батько теж!
Ти чудово знаєш, що це не його провина.
Знаю.
І як дядько, що його виховав, щиро йому співчуваю.
Але як директор радіостанції, перед якою є велике завдання,
можу зробити тільки одне:
відтяти його як непотрібний баласт.
Інакше ми ніколи не піднімемося в небо.
– Тато! – А, привіт!
А чому це так пізно, а ми ще не по ліжечках?
– А де мама? – Ну, нарешті!
Пані Клара чекає, не дочекається. Ти чому на мобільний не відповідаєш?
– Батарейка скінчилася. – Нічого страшного, правда.
Чудові знімки, чудові.
Як приємно бачити таку щасливу родину.
Ну, іди ж до нас!
А тут вони маленькі, так,
– ...З лялечками. – А тут Дід Мороз!
Ти справді висітимеш на всіх дорожніх знаках у Польщі?
Так. Майже.
І не отримаєш за це ані копійки?
Твій дядько насправді ще той сучий син.
Правда, розум він має неабиякий. Як і твоя Клара, чи не так?
– Вибач, що я тобі врізала. – Я вже звик.
– Тобі від цього хоч полегшало? – Ага, на хвилину.
Я радий.
– Навіщо ти мене фільмував? – Я не фільмував.
Не бреши мені!
Побий мене грім, якщо брешу!
Гаразд...
Вірю.
Вагітна?! Як це вона вагітна?!
ДВОМЯ РОКАМИ РАНІШЕ
Три роки кажеш, що любиш мене і підеш від неї, а тепер вагітна?!
– Сам не знаю, як це вийшло. – Може, спитаєш у свого члена!?
Луно, прошу тебе...
– Не будь вульґарною! – Забирайся з мого життя, чуєш!
– Але, кохана, адже... – Іди геть! Зараз же! Негайно!
Тільки не купки [собачі фекалії], Луно!
Тільки не купки, Луно! Тільки не мої купки!
Луно! Я ж тебе кохаю...
А ти дійсно хотів грати в цьому фільмі?
Ні.
Поцілуй мене.
У губи.
Нема дурних. За губи ти мене поб’єш.
Поб’ю, якщо не поцілуєш.
Я кохаю тебе.
Знаю.
Ти така гарна.
Едем...
Як бачите, декорації чудові.
І все йде дуже добре. Правильно?
– Чудово! – Чудово!
Однак першого дня зйомки довелося відкласти, бо акторка трохи нездужає.
Ти знаєш щось про Луну?
Ніхуя.
Але тепер все гаразд.
– Цілком! – Цілком!
А Клара тільки-но до мене зателефонувала і обіцяла, що
завтрашня телепередача про наш фільм
піде в прайм-тайм...
– Завтра? – Завтра.
Отже, ми можемо розраховувати?..
– Завтра. – Завтра.
Чудово.
Знайди мені, до біса, негайно Луну!
Слухаю.
Луно, нарешті. Я тебе всюди розшукую.
Я з Костеком. Ми репетирували роль.
Чудово! Ви обов’язково мусите бути у Плесіци на передачі.
Зробимо велике шоу! Перекажеш Костеку?
– Я перекажу Костеку. – Ну йдіть, репетируйте!
Вам треба багато репетирувати! Бувай.
Що ти маєш мені переказати?
Що буде велике шоу.
– Ти і я у головних ролях. – А я не хочу жодного шоу.
Хочеш, запевнюю тебе!
Я теж хочу.
Покараємо тих, хто нас образив.
Всіх?
Що це було?
Як це стрічку заїло? Мозок тобі заїло. Візьми й налагодь!
Прошу вибачення, але телебачення перетворює людину в хама.
Так, у вас все гаразд?
– Не бачу нашого табло. – Буде, буде. Маємо час.
– Але до передачі всього 50 хвилин! – Ми затримуємося. На годину чи дві.
– Але прочани входять до... – Це ж стихія, вулкан, гейзер.
Таке наше телебачення. Вибачте, прошу, мене викликають.
– Що сталося? – Немає перепустки для торта.
– Для чого? – Для вашої програми. Ви ж замовили.
Ота пані казала.
Але тут у них затримка! Одна або дві години, як стій.
– Але вони якраз входять до Ченстохови! – Мусиш їх якось затримати!
Прокляття!
Як це затримати?
– Ми вже в передмісті, шефе. – Хай кружляє!
Хай робить кола, поки не буде дозволу на посадку!
Стоп! Стоп!
Зупиніться!
Розвертаємося! Сюди!
Знаю, я поводила себе огидно.
Хочу, однак, щоб ти знала – це було виключно на гормональному ґрунті.
Я кохаю тільки тебе. Чуєш?
Маріє?
– Терезо! Зачекай! – Дай спокій, Ришарде!
Я тільки хочу дізнатися, як знайти Марію!
Вона в божевільні. І відчепись від мене!
Луна, прошу тебе, скажи хоч би слово!
Геть!
Знаєш, хто це?
Не знаєш.
Твій син.
ІСУС ПРОСИТЬ: ПОВІЛЬНІШЕ!
Я 33 роки хотіла тобі це сказати.
Чи все гаразд?
Звичайно! Все йде чудово. Перепустки чекають на вас, так що...
займайте місця і насолоджуйтеся нашим феміністським шоу.
А ти що?
Мені, власне, треба... влаштувати тут одну термінову справу...
Клара про вас подбає.
Цього разу – у доларах. Добре?
– Добре... – Наразі.
Я бачив Ришарда!
Що він тут робить?
Не маю поняття.
Нарешті. Швиденько, гримчик і в студію! Виходимо в ефір!
– Хвилинку, було ж запізнення. – А тепер буде випередження!
Прямий ефір. Стихія, вулкан, гейзер! Вибачте, мене викликають...
Дзвони до Каєтана!
Я мушу дотримуватися інструкції! Тільки члени родини!
– До біса мені ваші інструкції! – Обережно, ми не любимо агресивності.
А мертвих президентів, розкладених по пачках?
«Вектор правди»
Вітаю. Сьогодні ми порозмовляємо про безпеку на польських дорогах.
Мій гість це отець Леон Водзень, засновник і головний редактор
радіостанції «Завжди діва».
До безпеки ми ще повернемося, а зараз невелика зміна теми.
На 1-2-3 заходимо!
Поговоримо про незвичайне паломництво... що якраз...
До біса, зараз має бути наша черга!
– На жаль, протягом акції... – Пройдисвіт!
...кількість учасниць зменшилася. Перш за все,
через жахливий стан наших польських доріг.
Важко по них їздити, важко паломничати.
І ось... є зв’язок з Ченстоховою. Алло, Ченстохова? Отче Каєтане?
Як чути мене, отче Каєтане?
Останні метри! Я такий схвильований!
Я такий схвильований, я щиро зворушений!
Вибачте.
– Норберте, байстрюче, кінець жартам! – Негайно поклади мікрофона!
Що-що?
Прошу тебе, навіть не думай в’їжджати з тортом!
Як бачимо, зв’язок перервався. У зв’язку з цим повернемося до доріг.
Тато якийсь дивний сьогодні.
Це якраз одне з тих табло, які висітимуть по всій Польщі.
Ми щиро віримо, що, з Божою допомогою, вони спричиняться
– ...до підвищення дорожньої безпеки... – Ми знову на лінії з Ченстоховою!
Ченстохова! Отче Каєтане!
Втомлена, але задоволена, змучена, але радісна,
найхоробріша з хоробрих переможно завершує
дівочу прощу, паломництво подяки
до найдорожчої серцю всіх поляків святині!
Перші враження?
Було надзвичайно! Можна маленьке спростуваннячко?
Звичайно!
Я не дівчина.
Я зробила це через кохання.
Кохання до мого чоловіка.
Останнім часом в нас якось не виходило...
І я знаю, що він думає, що я його розлюбила.
Але це неправда!
Я кохаю тебе, Шимеку!
«Вектор правди». Анна Мрувка.
Я кохаю тебе. А моє кохання
так само нескінченне, як оцей клятий шлях!
Зроби що-небудь, Норберте! Зроби щось, хай тобі грець!
Торт! Торт! Давайте торт!
Стихія, гейзер, вулкан! Таке наше телебачення!
Після цього прекрасного свідоцтва подружнього кохання, знов змінимо тему.
Власне, і не змінимо, бо ми знову у зачарованому колі кохання!
Кохання важкого, спірного і суперечливого...
Такого ж багатоликого, як і сам Амур!
За тиждень в «Векторі правди» все про новаторський для країни проєкт...
Нарешті ти прийшов.
...про перший польський феміністичний еротичний фільм.
А зараз – перше враження, я б сказав, натяк на розкриття теми!
Виконавці головних ролей!..
Ми одружилися!
Поблагословиш нас ...дядько?
Дозвольте представитися. Моє ім’я Константи Хмурський.
Граю в феміністичному порнофільмі,
і це я знятий на цих плакатах, які встановлені на всіх шосе Польщі!
Але я наважився виступити в ролі Ісуса Христа
на прохання присутнього тут ксьондза отця Леона,
директора радіо «Завжди діва» – мого дядька!
Неправда!
Це неправда, тому що я не знаю цю людину!
Зроби що-небудь, до дідька!
Як ти могла вийти за когось іншого, шльондро?!
– Облиш її! Його викинь! – Залиши мене!
Залиш мене! Не чіпай мене, ти ...білий кліщу, ти!
Я тебе так кохав! Я тебе... Я тебе так кохав!
Я тебе й далі кохаю! Луно, я кохаю тебе!
Як я могла вийти за тебе заміж, коли ти жонатий!
Ти й уявлення не маєш про кохання, Норберте!
Три роки ти ошукував мене і всю свою родину!
Ти нікого і нічого не любиш. Хіба що свою засрану колекцію
висушеного лайна, яку ти тримав був у мене,
бо жінка наказала тобі її викинути!
Ходімо на прогулянку.
Мамо! Мамо!
Все це змова лібералів і Сатани!
Ще раз повторюю: я не знаю цю людину!
– Не знаю цю людину! – Не бреши, Леоне!
Тереза!
– Терезо! Заспокойся! – Годі! Досить вже цієї брехні!
Тереза Водзень!
Я – Тереза Водзень!
Я сестра цього...
ксьондза, а Ісус
це його небіж, син моєї сестри Марії.
Наш син!
– Чудовий, чи не так? – Він якийсь божевільний.
– Мені в яку камеру говорити? – Он у ту, там.
Маріє!
Маріє, якщо ти мене чуєш: це я в усьому винна.
Це через мої інтриги Ришард поїхав.
Я також підробила лист від нього, що він нібито тебе покинув.
Я хотіла, щоб ти була так само нещасна, як я,
і зруйнувала тобі життя.
Пробач!
Я...
лесбійка.
Я лесбійка.
Справжні Содом і Гоморра!
Усе життя я з цим боролася, але...
вже немає сили, я не можу більше.
Я маю в собі стільки кохання,
стільки кохання...
Змова Сатани і лібералів! Все це – змова!
Змова... Сатани і лібералів! Змова Сатани... і лібералів!
Ліки, пане Ґебауер. Пане Ґебауер...
Ліки!
ЧЕРЕЗ ДВА ТИЖНІ
Все гаразд у тебе?
Так, так.
– Приготую вечерю. Хочеш? – Так. Вмираю від голоду.
Ви гадаєте, що можна отак взяти й втекти?
Я більше не хочу з вами розмовляти, докторе.
Тоді чому ви не просите мене піти геть?
Можете залишитися. Мені все одно.
Насправді?
І так не буду більше нічого випробувати.
Пане Костеку! А ви і так нічого не тестували. Це було лише плацебо –
чиста вода і трішечки натурального барвника.
Так-так, пане Костеку.
Єдиною метою моїх досліджень було
поглиблення розуміння механізму парапсихічної спадковості.
Я... ми обидва знаємо, що все, що сталося, є плід
вашої хворої свідомості.
– Неправда! – Заперечення нічого не змінить.
Від божевілля не можна втекти.
Воно ніколи не мине.
Воно триватиме далі, посилюватиметься,
поки, нарешті, не поглине все ваше життя.
Неправда!
А принагідно й життя цієї наївної дівчини.
Це я вирішую, коли мені піти.
Костеку!
Костеку! Костеку!
ІСУС ПРОСИТЬ: ПОВІЛЬНІШЕ!
Ніколи так не роби!
Ніколи більше так не роби, розумієш?
Я мушу захистити тебе від себе.
Я кохаю тебе і хочу бути з тобою!
Але я божевільний, Луно, і назавжди ним залишуся.
Якщо ти божевільний, то як називати усю решту?
РІК ПОТОМУ
ЛЮБИ СВОЮ ДИТИНУ ЯК ЛЮБЛЮ ТЕБЕ Я
Над фільмом працювали:
Tony_Montana
sub_zero372Hotmail.com